Шифр ПРОСТІР

ФОРМУВАННЯ ІНФОРМАЦІЙНОЇ КУЛЬТУРИ ШКОЛЯРІВ ЗАСОБАМИ МЕДІАОСВІТИ В ПОЗАНАВЧАЛЬНІЙ ДІЯЛЬНОСТІ

ЗМІСТ

ВСТУП………………………………………………………………………
	3	
РОЗДІЛ 1. ІНФОРМАЦІЙНА КУЛЬТУРА ТА МЕДІАОСВІТА В КОНТЕКСТІ НАУКОВИХ ДОСЛІДЖЕНЬ……………………………….	
7	
1.1. Інформаційна культура особистості як проблема сучасної науки………………………………………………………………………….	
7	
1.2. Шляхи розвитку медіаосвіти………………………………........	11	
Висновки до першого розділу……………………………………………..	16	

РОЗДІЛ 2. МЕДІАОСВІТА В ПОЗАНАВЧАЛЬНІЙ ДІЯЛЬНОСТІ: СПОСОБИ ВПРОВАДЖЕННЯ…………………………………………….	

17	
2.1. Факультативний підхід до медіаосвіти…………………………	17	
2.2. Формування інформаційної культури школярів у процесі створення медіапродукції………………………………………….……….	
23	
Висновки до другого розділу .……………………………………………..	28	
		
ВИСНОВКИ………………………………………………………………….	29	
СПИСОК ВИКОРИСТАНОЇ ЛІТЕРАТУРИ………………………………	31	
ДОДАТКИ……………………………………………………………………	33	

ВСТУП

Актуальність дослідження. Прогрес соціуму у ХХІ столітті багато в чому залежить від рівня розвитку інтелектуальної сфери – сфери створення, поширення, перетворення і споживання інформації на основі впровадження засобів медіакомунікацій. У всьому світі поширені інформаційні мережі, зокрема інтернет. Створюється глобальна інформаційна інфраструктура на світовому рівні. Основний її вияв – навчання, робота й відпочинок в «мережі», миттєві комунікації, зникнення географічних кордонів в рамках інформаційних мереж. Очевидно, що рівень інформатизації є визначальною характеристикою інформаційного суспільства. Темпи його розвитку у ХХІ столітті змінили характер освіти, поставили завдання оновлення знань протягом усього життя. Становлення інформаційного суспільства зумовило докорінні зміни в усіх сферах життя людини, зокрема і в освіті, про що зазначено в Національній стратегії розвитку освіти в Україні на період до 2021 року [11]. 
Нагальним на сучасному етапі розвитку освіти є широке застосування інформаційно-комунікаційних технологій, що сприяють поліпшенню освітнього процесу, загальнодоступності та результативності освіти, готують учнівську молодь до успішної післяшкільної освіти та життєдіяльності в умовах інформаційного суспільства. Уміння формулювати потребу в інформації, ефективно здійснювати її пошук, працювати, аналізувати та критично оцінювати її для власного розвитку є найсуттєвішою рисою сучасної молоді. Пріоритетним напрямом діяльності у сфері освіти є формування інформаційної культури учнівської молоді. 
Наразі складно знайти людину, яка б стояла осторонь інформаційних процесів, тобто перебувала «на узбіччі» поширення чи споживання інформаційних повідомлень. Однак інформаційні повідомлення й ресурси, не зважаючи на їхні беззаперечно позитивні аспекти, є й джерелом негативного впливу на життєво важливі інтереси як особистості, так і суспільства в цілому. 
Ефективним способом подолання негативних інформаційних впливів є виховання. Однак, на жаль, загальні поради фахівців (лікарів, педагогів, психологів) та вимоги батьків обмежити час, проведений за комп’ютером, не завжди є здійснимими. Відтак в освітньому процесі мають з’явитися нові дисципліни, завдання яких – навчити школярів критично ставитися до будь-якої інформації: аналізувати, порівнювати, синтезувати, оцінювати альтернативи, усвідомлювати вибір. Зважаючи на досвід провідних країн світу (Англія, Канада, США, Німеччина та ін.), ідея впровадження медіаосвіти в школах України у вигляді факультативу чи спецкурсу не лише для старшої ланки, а й для молодшої та основної школи на сьогодні набуває особливої актуальності.
Мета наукової роботи – довести, що в умовах позанавчальної діяльності медіаосвіта забезпечує школярам сприятливі умови для формування нових граней інформаційної культури, що, своєю чергою, уможливлює вияв незалежності їхнього мислення в умовах одночасного впливу різноманітних інформаційних джерел, виховання активної особистості, спроможної критично аналізувати, порівнювати, синтезувати, оцінювати значну кількість інформації, отриманої з різних джерел, та створювати власний бездоганний та цікавий медіапродукт.
Завдання дослідження: розглянути поняття інформаційної культури особистості з позицій сучасної науки; простежити шляхи розвитку медіаосвіти; обґрунтувати факультативний підхід до медіаосвіти; запропонувати способи формування інформаційної культури школярів у процесі створення медіапродукції.
Об’єкт дослідження – процес формування інформаційної культури школярів.
Предмет дослідження – підготовка особистості школярів до безпечної та ефективної взаємодії із сучасною системою мас-медіа за допомогою інформаційно-комунікаційних технологій у позанавчальній діяльності.
Методи і прийоми дослідження – теоретичні: аналіз наукової і методичної літератури для порівняння та зіставлення різних поглядів на досліджувану проблему, визначення основних понять дослідження, таких, як «інформаційна культура», «медіаосвіта», «позанавчальна діяльність»; емпіричні: спостереження за освітнім процесом та позанавчальною діяльністю школярів з метою створення програми факультативу «Інформаційна платформа» з подальшим упровадженням його; добору ефективних форм, методів і прийомів створення медіатекстів учнями в позанавчальній діяльності; статистичні: графічна інтерпретація матеріалів дослідження для зручного сприйняття здобутих результатів (схеми).
Наукова новизна роботи полягає в тому, що вперше в межах студентського наукового дослідження розроблено програму факультативу «Інформаційна платформа», спрямованого на формування інформаційної культури п’ятикласників; удосконалено форми, методи і прийоми роботи з медіаджерелами, які можуть бути використані в позанавчальній діяльності школярів з метою створення ними власної якісної медіапродукції.
Теоретичне і практичне значення. Теоретичні положення та практичні напрацювання можуть бути використані в освітньому процесі та позанавчальній діяльності школярів, для оновлення змісту навчальних предметів, створення навчально-методичних видань, розробки технологій підготовки учнівської молоді з урахуванням потреб сучасного суспільства, під час написання курсових та дипломних робіт студентами педагогічних закладів вищої освіти.
Апробація результатів дослідження. Участь у роботі вебінару «Теоретичні та прикладі аспекти формування професійної компетентності майбутніх фахівців у контексті їхнього професійного розвитку» (25 травня 2017 року, м. Переяслав-Хмельницький) та публікація статті в третьому випуску однойменного збірника наукових праць молодих учених та студентів; участь у роботі Всеукраїнської конференції «Зміст і технології навчання у професійній освіті», 18 січня 2018 року, м. Переяслав-Хмельницький. Наразі факультатив «Інформаційна платформа» (з урахуванням розробленої програми, оновлених форм, методів і прийомів створення медіапродукції)  проходить апробацію в Гланишівському НВО «ЗОШ І-ІІІ ступенів – ДНЗ» (Переяслав-Хмельницький р-н), зокрема реалізовано І етап упровадження.
Структура роботи: загальний обсяг – 46 сторінок, основного тексту – 30 сторінок; складається зі вступу, двох розділів, що містять 4 схеми, висновків, списку використаної літератури (19 позицій), додатку (Додаток А).

РОЗДІЛ 1
ІНФОРМАЦІЙНА КУЛЬТУРА ТА МЕДІАОСВІТА В КОНТЕКСТІ
НАУКОВИХ ДОСЛІДЖЕНЬ

1.1. Інформаційна культура особистості як проблема сучасної науки

Активізація процесу інформатизації сучасного суспільства зумовила потребу підвищення інформаційної культури особистості. Людство щороку переживає інформаційні вибухи – збільшення обсягу інформації, швидкість її поширення в масштабах планети. Саме тому світова спільнота створює різні умови для становлення й розвитку інформаційного суспільства. 
Інформаційне суспільство висуває до людини вимоги швидко сприймати, аналізувати й систематизувати значну кількість інформації, володіти сучасними технологіями роботи з нею. Окрім того, незаперечним є факт, що поінформованість людини залежить від інформації, здобутої іншою/іншими людиною/людьми. На сьогодні недостатнім вважається самостійне засвоєння, накопичення та синтезування інформації, потрібно приймати рішення, ґрунтуючись на колективних знаннях. Відтак у кожного члена суспільства має бути сформований певний рівень культури поводження з інформацією.
Л. Калініна в монографії «Теоретико-прикладні аспекти формування інформаційної культури керівника загальноосвітнього навчального закладу» презентувала періодизацію розвитку феномена інформаційної культури, визначивши в ньому три періоди.
1. 70–80-ті роки ХХ століття – перший період. У 70-х роках бібліотекарями, кигознавцями, бібліотекознавцями активно досліджувалися теоретичні засади формування інформаційної культури, а на початку 80-х років до них долучилися фахівці з педагогіки, які здійснили спробу описати процес застосування інформаційної культури в освітньому процесі.
2. 80–90-ті роки ХХ століття – другий період. Активізувалася діяльність науковців у галузі філософії й інформатики. Поняття «інформаційна культура» почало використовуватися в новому науковому контексті, її стали розглядати як ефективну організацію інтелектуальної діяльності особистості.
3. Від 90-х років ХХ століття й до сьогодні – третій період.  Феномен інформаційної культури потрапив в «поле зору» інформатики, семіотики, документознавства, логіки, культурології, лінгвістики, кібернетики, теорії інформації, соціології та багатьох інших [6 , с. 24–25]. 
Не вдаючись до детального аналізу, наведемо міркування дослідників стосовно розуміння сутності поняття «інформаційна культура», презентовані ними в наукових розвідках останніх років.
Н. Герасименко, розглядаючи інформаційну культуру з позицій комп’ютерної грамотності, стверджує, що «на базі комп’ютерної грамотності формується інформаційна культура як педагогів, так і учнів, яка може розглядатися у зв’язку з рівнем розвитку суспільства, характеристиками мислення особистості» [3, с. 29]. Інформаційна культура розглядається нею «як складник загальної культури, орієнтований на інформаційне забезпечення людської діяльності» [там само]. 
В. Мельник, досліджуючи інформаційну культуру з позицій філософії, стверджує: «Антропологічні та аксіологічні засади буття інформаційної культури як простору для самореалізації особистості зводяться до того, щоб розуміти її як цінність, яка зберігає, регулює і розповсюджує відповідні типи поведінки серед її членів, що виходять з системи цінностей, які представляють собою якісну сторону інформаційного буття» [10 , с. 169].
І. Зміївська, Л. Обоянська, услід за В. Виноградовим, пропонують інші виміри інформаційної культури. «Інформаційна культура в широкому розумінні – це сукупність принципів і реальних механізмів, що забезпечують позитивну взаємодію етнічних і національних культур, їх з’єднання в загальний досвід людства. Інформаційна культура у вузькому розумінні – оптимальні способи взаємодії зі знаками, даними, інформацією та подання їх зацікавленому споживачу для вирішення теоретичних і практичних завдань; механізми вдосконалення технічних середовищ виробництва, зберігання і передачі інформації; розвиток системи навчання, підготовки людини до ефективного використання інформаційних засобів та інформації» [5 , с. 26].
О. Рибальченко інформаційну компетентність пов’язує «не тільки з уміннями використовувати нові інформаційні технології, сучасні технічні засоби та методи для пошуку, отримання, обробки, подання, передачі інформації, а ще й з уміннями здійснювати аналітико-синтетичну переробку інформації, вирішувати інформаційно-пошукові завдання, використовувати бібліотеку як інформаційно-пошукову систему, тобто здійснювати інформаційну діяльність з використанням як нових, так і традиційних технологій» [14].
В. Ростовська робить акцент на тому, що «інформаційна культура особистості – одна зі складових загальної культури людини, сукупність інформаційного світогляду та системи знань і умінь, які забезпечують цілеспрямовану самостійну діяльність щодо оптимального задоволення індивідуальних інформаційних потреб з використанням як традиційних, так і нових інформаційних технологій» [15 , с. 6].
З огляду на зазначене вище, можемо стверджувати, що сутність терміна «інформаційна культура» – багатоаспектна та різнопланова. Фахівці в галузі інформаційних технологій пов’язують інформаційну культуру з умінням працювати з інформаційно-пошуковими системами, базами знань; соціологи вбачають у ній уміння людини орієнтуватися та пристосовуватися до стрімко змінюваних соціальних умов; філософи трактують її як спосіб життєдіяльності людини в інформаційному суспільстві, як складник процесу формування культури людства; бібліотекарі звично вкладають у сутність вищезазначеного терміна бібліотечно-бібліографічну підготовку, культуру читання, пропаганду бібліотечно-бібліографічних знань тощо.
Інформаційну культуру також розглядають як складник поняття «інформаційно-цифрова компетентність». 
Однією з наскрізних ключових компетентностей у змісті всіх навчальних предметів має стати інформаційно-цифрова, про що зазначено в освітньому стандарті «Нова українська школа», проект якого був презентований у 2016 році. Стандарт ґрунтується на «Рекомендаціях європейського Парламенту та Ради Європи» (18.12.2006), але не обмежується ними [4]. На думку авторів Стандарту, «інформаційно-цифрова компетентність передбачає впевнене й водночас критичне застосування інформаційно-комунікаційних технологій для створення, пошуку, обробки, обміну інформацією на роботі, в публічному просторі та приватному спілкуванні. Вона також вміщує інформаційну й медіаграмотність, основи програмування, алгоритмічне мислення, уміння працювати з базами даних, навички безпеки в інтернеті та кібербезпеці, а також розуміння етики роботи з інформацією (авторське право, інтелектуальна власність тощо)» [12, с. 11].
З огляду на вищезазначене Л. Гаврілова, Я. Топольнік опосередковано пов’язують поняття інформаційної культури та цифрової культури, а також розширюють смислове поле поняття «інформаційно-цифрова культура», акцентуючи увагу саме на цифрових аспектах інформаційних знань, умінь, навичок і настанов [2 , с. 5].
Не зважаючи на розбіжність у поглядах науковців щодо окремих складників інформаційної культури, варто виокремити дві ключові тенденції:
1) сукупність знань, якими повинна володіти особистість;
2) інформаційну культуру слід розглядати як складник якісної характеристики особистості.
Якщо узагальнити найновіші дослідження, то слід зазначити, що нині інформаційну культуру вважають перспективним напрямом, що виник як наслідок науково-технічного прогресу, упровадження інформаційних та цифрових технологій. Науковці все частіше називають її феноменом інформаційного суспільства; складником загальної культури людини; особистісним знанням; рівнем знань, умінь, навичок; науковою галуззю; навчальною дисципліною.
Якщо ж говорити про інформаційну культуру особистості школяра, то зрозуміло, що формується вона у щоденній діяльності під час засвоєння знань, формування вмінь і навичок, самоосвіти; комунікації під час навчання; спілкування в сім’ї; під впливом засобів масової інформації. На нашу думку, формування інформаційної культури є некерованим (або ж складнокерованим) процесом, який, однак, може бути організований і посилений системою навчання й виховання особистості.
Ключову роль у формуванні інформаційної культури відіграє медіаосвіта, яка покликана виховати нових учасників інформаційної взаємодії. Саме проблемам розвитку медіаосвіти присвячений наступний параграф нашої наукової роботи.

1.2. Шляхи розвитку медіаосвіти

Значну частину вільного часу кожна сучасна людина присвячує взаємодії з медіа. Під медіа (чи мас-медіа) ми вбачаємо телебачення, газети і журнали, радіо, інтернет. Сутність одна – за допомогою медіа з єдиного центру щодня надається однакова інформація різновіковій мільйонній аудиторії, яка перебуває в різних куточках планети. Це зумовило значний вплив mass media на громадську думку й поведінку різних верств населення, зокрема й учнівської молоді.
Інтенсивно й антиномічно медіа здійснюють вплив на освіту учнівської молоді, досить часто стають найвагомішим фактором її соціалізації, неконтрольованого соціального навчання. Саме ці чинники загострили потребу в розвитку медіаосвіти, стратегічним завданням якої є убезпечення людини від процесів медіанасиля; психологічних медіавпливів як форми маніпуляцій свідомістю людини; відчуженості, замкнутості, занурення у віртуальний світ, що свідчить про першу ознаку медіазалежності.
Узагальнивши здобутки науковців щодо історії розвитку медіаосвіти у світі та, зокрема, Україні [1], [9], [16], [18], ми, не претендуючи на вичерпність викладу матеріалу, спробували стисло описати етапи її становлення і розвитку.
Медіаосвіта у вигляді окремих напрямів (кіноосвіта, радіоосвіта, освіта на матеріалах преси тощо) існувала в США, починаючи з 20-х років ХХ століття. Однак таке навчання стосувалося в основному спеціалізованих факультетів (кінематографії, журналістики) окремих університетів і не набуло масового характеру.
Специфічно спрямована частина освітнього процесу – медіаосвіта – як локальний педагогічний напрям виникла на початку 60-х років ХХ століття в провідних країнах світу – Великобританії, США, Канаді, Австралії, Франції та інших. Основна мета тогочасної медіаосвіти полягала в тому, щоб допомогти школярам і студентам краще адаптуватися у світі медіакультури, засвоїти мову засобів масової інформації, сформувати вміння аналізувати медіатексти. 
З 1987 року в канадській провінції Онтаріо медіаосвіта стала обов’язковим компонентом навчання у п’яти тисячах середніх шкіл із 7 до 12 класів. Дещо пізніше медіаосвіта була впроваджена в освітній процес усіх провінційних шкіл Канади. Такого ж статусу набула медіаосвіта і в Австрії, починаючи з 1990-х років. У сучасних школах Англії медіаосвіта інтегрована з уроками рідної мови. 
Важливим компонентом загальної медіаосвіти в СРСР у 20-х роках ХХ століття були кіноклуби, любительські кінофотостудії та мережа великих «Юнкорів» (юних кореспонедентів). З 1925 року інтенсивно працювало Товариство друзів радянського кіно. Цього ж року вийшла друком одна з перших книг, що стосувалася проблем кіноосвіти – «Кінематограф і діти». Її автор П.Ф. Люблінський розмірковував про вплив кіно на шкільну аудиторію, про можливі педагогічні методи використання екранного мистецтва. 
Паралельно відбувався активний розвиток медіаосвіти школярів на матеріалі преси й радіо. Однак значна кількість занять з медіаосвіти була нівельована в 1934 році, коли влада прийняла рішення розформувати Товариство друзів радянського кіно. З другої половини 30-х років і до першої половини 50-х дозволялися переважно пропагандистські заходи, діяльність аматорських гуртків фото- й кінозйомки та випуск стіннівок.
Діяльність медіаосвіти в навчальних закладах УРСР почала відроджуватися в кінці 50-х – на початку 60-х років ХХ століття. Починаючи з 1957 р. і до першої половини 1980-х років в УРСР знову почав активно розвиватися кіноаматорський рух.
У 60–70-ті рр. ХХ століття розроблялися програми з основ кіномистецтва для шкіл та педагогічних інститутів. У 1967 році була заснована Рада кіноосвіти (у 1988 р. трансформувалася в Асоціацію діячів кіноосвіти), яка з перших днів своєї роботи намагалася об’єднати зусилля медіапедагогів-інтелектуалів з різних міст. У цей час в УРСР спостерігався процес поглиблення медіаосвітніх досліджень, перехід від опису та узагальнення власне педагогічного досвіду до виявлення психолого-педагогічних та соціологічних складників феномена медіаосвіти. 
У кінці 80-х років інтенсивний розвиток відео почав змінювати «інтерфейс» гурткового та студійного руху в аудіовізувальній сфері. Почали виникати шкільні телецентри й телестудії. До початку 90-х років ХХ століття українські медіапедагоги отримали свободу й самостійність у розробці програм та їхньому практичному втіленні. Але технічні, кадрові, методичні труднощі впровадження медіаосвіти збереглися, до того ж поглибилися фінансовими.
Раптова зміна соціокультурної ситуації в 90-х роках ХХ століття дала новий поштовх розвиткові медіаосвіти. З цього часу інформація стала широкодоступною, її можна було отримати з різних медіаджерел, кількість яких безупинно зростала.
У 2000-х роках цей процес ще більше посилився: до аудіовізуальних джерел додався інтернет. Величезна кількість інформації про світ медіа надходить з газет, журналів, книг. Уже не є чимось незвичним компактні відеокамери, поширюється комп’ютерна техніка, що включає різноманітні інтерактивні системи. Чи може в таких умовах зберігатися посилений інтерес учнівської молоді до медіакультури, властивий «замкненому суспільству» 60–70-х років ХХ століття? І чи може сучасний вчитель, часто «відстаючи» від своїх учнів в умінні працювати з медіапродукцією, бути авторитетним для них в цій галузі? Складні питання, але сучасна школа не може залишатися осторонь від вирішення цих проблем [1], [9], [16], [18].
На сьогодні в Україні медіаосвіта переживає активну фазу становлення. Якщо у 2000-х роках необхідність медійної освіти та інформаційної культури мало хто усвідомлював, розвивалися вони стихійно і представлені були здебільшого фаховими інтернет-виданнями та науковими рецепціями, то сьогодні, вочевидь, все більш активно вводяться в освітній процес закладів загальної середньої і вищої освіти.
Спостерігаються також позитивні тенденції в концептуальних засадах, які тяжіють до європейських та світових обширів: якщо донедавна вітчизняні фахівці акцентували увагу на згубних наслідках впливу засобів масової інформації й інтернету на свідомість молоді, то зараз погляди змінилися, а підхід став більш оптимістичним – це, насамперед, плідна співпраця з різними видами інформації, зокрема й в аспекті убезпечення від можливого маніпулятивного впливу.
Важливо підкреслити роль ЮНЕСКО в підтримці медіаосвіти на всіх етапах її формування й розвитку. У Паризькій програмі-рекомендаціях з медіаосвіти ЮНЕСКО (від 22 червня 2007 р.) медіаосвіта визначається як «частина основного права кожного громадянина будь-якої країни на свободу самовираження і отримання інформації, що сприяє підтримці демократії. Визнаючи розбіжності в підходах і розвитку медіаосвіти в різних країнах, рекомендується, щоб вона була введена скрізь, де можливо в межах національних навчальних планів, як в рамках додаткової, неформальної освіти, так і самоосвіти протягом усього життя людини» [13]. 
У резолюції Європарламенту щодо медіаграмотності у світі цифрової інформації (від 16 грудня 2008 р.) наголошується на необхідності  планомірного прогресу медіаосвіти у країнах Європейського Союзу, пропонуються рекомендації, що містять чіткі роз’яснення стосовно етапів втілення цього завдання на різних рівнях освіти [19].
20 травня 2010 року постановою НАПН України була схвалена і почала діяти (а 21 квітня 2016 року була оновлена) Концепція впровадження медіаосвіти в Україні – єдиний державний документ у цій сфері. Вона «спрямована на підготовку і проведення широкомасштабного поетапного всеукраїнського експерименту з упровадження медіаосвіти на всіх рівнях; пріоритетне започаткування практики шкільної медіаосвіти, яка стане головною інтеграційною ланкою формування цілісної системи медіаосвіти; забезпечення медіаосвіти у вищій школі, насамперед при підготовці фахівців педагогічного профілю; врахування завдань медіаосвіти в ході здійснення освітніх реформ та планування відповідних бюджетних асигнувань; ініціювання широкої громадської підтримки медіаосвітнього руху, включаючи міжнародну співпрацю в цій сфері» [7], [8].
Концепція має реалізуватися в три етапи:
1. Експериментальний (2010–2013 роки).
2.  Етап поступового укорінення медіаосвіти та стандартизації вимог (2014–2016 роки).
3. Етап дальшого розвитку медіаосвіти та завершення її масового впровадження (2017–2020 роки) [8].
Найпершим з-поміж пріоритетних напрямів розвитку медіаосвіти Концепцією визначено «створення системи шкільної медіаосвіти, що передбачає розроблення психологічно обґрунтованих навчальних програм інтегрованої освіти для молодших класів загальноосвітніх шкіл, сприяння поширенню практики інтеграції медіаосвітніх елементів у навчальні програми з різних предметів, напрацювання низки факультативних медіаосвітніх програм для підлітків, упровадження курсу медіакультури з урахуванням профільного навчання, активізація гурткової роботи, фото-, відео-, анімаційних студій, інших позакласних форм учнівської творчості медіаосвітнього спрямування» [8]. 
З огляду на вищезазначене підсумуємо, що, на нашу думку, успішне впровадження медіаосвіти в освітній процес закладів загальної середньої освіти та позанавчальну діяльність можливе, якщо: сприймати медіа як складний і багатофункційний інструмент отримання інформації, а не як загрозу; забезпечити зв’язок з навчальними предметами й відповідними чинними програмами (насамперед це стосується предметів суспільно-гуманітарного спрямування).

Висновки до першого розділу

Аналіз спеціальної літератури і наукових досліджень засвідчив, що на сьогодні існує безліч визначень інформаційної культури. На часі інформаційну культуру все частіше трактують як особливий феномен інформаційного суспільства. Залежно від об’єкта дослідження стали виокремлювати інформаційну культуру суспільства, інформаційну культуру окремих категорій споживачів інформації та інформаційну культуру особистості. Насамперед дослідники акцентують увагу на інформаційній культурі як суспільному явищі, в якому роль суб’єкта, носія культури виконує суспільство. Вони розуміють інформаційну культуру як: досягнутий рівень організації інформаційних процесів, ступінь задоволення потреби людей в інформаційному спілкуванні, рівень створення, збору, зберігання, переробки і передачі інформації і водночас як діяльність, спрямовану на оптимізацію всіх видів інформаційного спілкування, створення найбільш сприятливих умов для того, щоб цінності культури були засвоєні людиною, увійшли органічно в її життя; галузь культури, пов’язану з функціюванням інформації в суспільстві і формуванням інформаційних якостей особистості; частину загальної культури суспільства, особистості.
Медіаосвіта має значні можливості для формування інформаційної культури школярів, оскільки являє собою засіб розвитку індивідуальності: емоцій, інтелекту, креативності, світогляду, активізації знань, отриманих учнями в процесі вивчення навчальних дисциплін.

РОЗДІЛ 2
МЕДІАОСВІТА В ПОЗАНАВЧАЛЬНІЙ ДІЯЛЬНОСТІ:
СПОСОБИ ВПРОВАДЖЕННЯ

2.1. Факультативний підхід до медіаосвіти

З-поміж основних компетентностей людини, яка володіє достатнім рівнем інформаційної культури, останнім часом виокремлюють інформаційно-цифрову [12], що передбачає здатність особистості успішно здійснювати життєдіяльність в інформаційному просторі, тобто вміти користуватися основними джерелами інформації, усвідомлювати необхідність умінь якісно проводити пошук інформації, глибоко осмислювати її, бачити шляхи кількаразового використання корисної інформації в повсякденному житті, створювати на основі отриманої інформації власні інформаційні повідомлення тощо. Як система інтеграційних якостей особистості інформаційна культура вдосконалюється протягом всього життя людини, однак володіння універсальними інформаційними уміннями (навчальними, інтелектуальними, комунікативними, рефлексивними, вміннями користуватися комп’ютером та інтернет-ресурсами, творчої самореалізації тощо) починається вже на початковому етапі життя. 
З-поміж засобів формування інформаційної культури школярів надзвичайними педагогічними можливостями визначається медіаосвіта. У контексті сучасного освітнього процесу поняття «медіаосвіта» має широкий спектр визначень і трактується, зокрема, як:
1) педагогічна наука, що вивчає вплив засобів масової комунікації на учнівську молодь, розробляє питання теоретичної підготовки учнів до роботи з ними; 
2) практична спільна діяльність вчителя й учнів, спрямована на підготовку школярів до використання інформації медіа в щоденному житті, розуміння ролі засобів масової комунікації в культурі, усвідомлення законів навколишнього світу; 
3) як освітня галузь, змістом якої є вироблення умінь ефективної роботи з інформацією різних видів на основі отриманих знань про особливості і роль медіа. 
Засоби масової комунікації є джерелом різноманітної пізнавальної, естетичної, морально-етичної інформації, аналіз якої дає можливість школярам сформувати об’єктивне емоційно-оцінне ставлення до себе й навколишнього світу. Потенціал медіаосвіти в сучасному освітньому процесі визначається широким спектром розвитку перцептивної, пізнавальної, моральної сфер особистості людини: емоцій, інтелекту, самостійного творчого і критичного мислення, світогляду, естетичної свідомості (сприйняття, умінь художнього аналізу тощо), активізації знань, отриманих в результаті вивчення традиційних дисциплін гуманітарного спрямування. 
Практика самостійного використання учнями інформаційних умінь найчастіше здійснюється в позанавчальної діяльності, наприклад, під час вибору для перегляду певної телепрограми, художнього або мультиплікаційного фільму, систематичного вдумливого читання журналів і газет тощо. 
Планомірне здійснення позанавчальної діяльності дає можливість вчителеві надати інформаційному середовищу, в якому щодня перебувають учні, виховного характеру, передбачити можливість залучення школярів до різних видів діяльності, що сприятимуть виявленню індивідуальних інтересів і здібностей, збагаченню особистого досвіду учнівської молоді в роботі з інформацією, створюють необхідні умови для соціалізації особистості. Різноманітні форми позанавчальної діяльності з використанням засобів медіаосвіти можуть бути організовані після навчальних занять, в один з вихідних днів, у період шкільних канікул. 
Специфіка організації позанавчальної діяльності полягає в тому, що:
1) учні добровільно обирають вид діяльності;
2) емоційний аспект переважає раціональний;
3) зміст занять максимально різноманітний, хоча всі види діяльності мають ціннісно соціально орієнтоване спрямування. 
Учень виступає суб’єктом позанавчальної діяльності: бере участь в обговоренні можливих форм діяльності, визначає їхній зміст, здійснює рефлексивну оцінку власної інформаційної діяльності та емоційного стану. Водночас учень є і об’єктом позанавчальної діяльності: під керівництвом вчителя йому необхідно опанувати основні напрями особистісно значущої інформаційної діяльності, сформувати мотивацію до самостійного критичного аналізу змісту інформаційних повідомлень. Відмінною рисою медіаосвіти в позанавчальній діяльності можна вважати й те, що заходи організовуються не тільки в межах освітнього закладу, але й у редакціях дитячих періодичних видань, радіо- і телестудіях, інших соціально-культурних установах. 
Добровільна участь школярів у позанавчальній діяльності уможливлює організацію заходів, спрямованих на поглиблене вивчення особливостей медіаінформації для тих учнів, які виявляють особливий інтерес до цієї сфери діяльності. Варто також відзначити можливості розвитку творчих здібностей школярів шляхом поєднання колективних, групових та індивідуальних робіт з метою участі в конкурсах друкованих видань; створення літературних та мистецьких творів за прикладом надрукованих в пресі (газетах та журналах для школярів); створення під керівництвом педагогів і батьків рекламних роликів соціальної спрямованості; розробки міні-сценаріїв мультиплікаційних фільмів за прочитаними художніми творами; участі в сюжетно-рольових іграх «Радіотеатр», «Пізнавальне телешоу» тощо. 
Під час роботи з формування умінь пошуку, осмислення, переробки, трансляції інформації досить часто поза увагою залишаються морально-етичні аспекти життєдіяльності, однак особливості сучасного інформаційного соціуму дають можливість відзначити, що «етичний запас міцності» сучасної учнівської молоді має бути значно вищим, ніж у традиційній культурі. 
Методи і прийоми роботи з інформацією засобів масової комунікації дають можливість проводити виховну роботу на належному наочному рівні, але без надмірного повчання з боку педагога. Наприклад, обговорення вчинків героїв відомих мультфільмів, зображально-виражальних засобів, за допомогою яких автор впливає на сприйняття глядача або слухача, аналіз мови персонажів, визначення теми і головної думки газетної статті, формування уявлення про авторське бачення образів з обов’язковим урахуванням морального відтінку, вирішення ситуації морального вибору разом з героями фільмів тощо. 
Місце і час обговорення моральних аспектів медіаінформації мають ретельно продумуватися педагогом, оскільки максимального виховного ефекту можливо досягти лише в тому випадку, якщо цей фрагмент занять буде особистісно значущим для кожного учня.
З метою формування інформаційної культури школярів засобами медіаосвіти в позанавчальній діяльності та з огляду на виокремлені науковцями підходи до медіаосвіти (а саме:  інтегрований (через традиційні предмети літератури, зображального мистецтва, історії, музики тощо); факультативний (створення мережі гуртків, клубів, секцій тощо); спеціальний (створення спеціальних курсів та спецкурсів) [17, с. 149–158]) уважаємо доречним упровадити систему факультативних курсів, що створять ланцюжок органічно пов’язаних за своїм змістом занять від початкової до старшої школи. Варто зазначити, що необхідна синхронність і поєднання факультативних занять із змістом шкільних програм.
Ми розробили програму факультативу «Інформаційна платформа» для учнів 5 класу закладів загальної середньої освіти з метою формування у п’ятикласників основ інформаційної культури як важливого складника загальної культури особистості. Завдання факультативних занять: 
– поглиблення учнями початкових уявлень (отриманих в молодшій школі) про інформацію, її значення і видову різноманітність в сучасному світі; 
– формування вмінь пошуку інформації в усіх видах інформаційних ресурсів;
– формування критичного осмислення отриманої інформації, особистої інтерпретації й використання в позанавчальній діяльності; 
– розширення уявлень школярів про вплив інформації на здоров’я людини і необхідність дотримуватися правил здорового способу життя; 
– розвиток моральної сфери особистості учнів, залучення до загальнолюдських цінностей; 
– виховання естетичного смаку, культури читача, глядача, слухача, інтернет-користувача за усвідомлення й дотримання етичних норм поведінки; 
– підвищення мотивації до самостійного критичного аналізу інформаційних повідомлень, отриманих з різних джерел; 
– удосконалення міжособистісних стосунків у колективі; 
– розвиток культури мовлення учнів, пізнавальних та творчих здібностей. 
Зміст факультативних занять розроблений з урахуванням основних вимог, що висуваються до організації виховного процесу: забезпечення реалізації програм виховання; реалізація системності та єдності педагогічних вимог; відповідність змісту, форм і методів виховання його цілям і завданням; реалізація особистісно орієнтованого підходу; створення умов для розвитку творчих здібностей вихованців, залучення їх до різних видів соціально значущої діяльності тощо. 
Тематичне наповнення факультативних занять тісно пов’язане з такими науковими галузями, як культурологія, мистецтвознавство, мовознавство, літературознавство, історія світової та вітчизняної художньої культури і мистецтва, психологія розвитку особистості, психологія творчості тощо, що дає можливість реалізувати міжпредметні зв’язки. 
Програма факультативних занять складається з 3 тем (кожна з яких містить декілька підтем): «Інформаційне середовище» (10 год.), «Інформаційний путівник» (10 год.), «Інформаційна мозаїка» (10 год.), що взаємопов’язані між собою. Програма розрахована на 30 годин за умови проведення занять один раз на тиждень. 

Навчально-тематичний план
факультативних занять

Тема 1: Інформаційне середовище. Поняття інформації. Види і джерела інформації. Людина у світі інформації. Інформаційна культура. Дитячі періодичні видання (газети і журнали): історія виникнення. Правила читання газет й журналів. Радіо і телебачення. Кіномистецтво. Мультиплікація. Культура телеглядача. Всесвітня мережа інтернет. Інформаційна культура і здоров’я людини.
Тема 2: Інформаційний путівник. Сучасні кіноказки. Цікаві факти про мультфільми. Музика в художніх та мультиплікаційних фільмах. Правила перегляду телевізійних програм. Творча особистість читача. Фотографії та ілюстрації в журналах та газетах. Дружба в інтернеті. Сайти дитячих журналів і газет. Таємниці радіоефіру. Реклама в дії. Світ інформації в професіях. Інформаційна культура моєї сім’ї.
Тема 3: Інформаційна мозаїка. Інформаційна культура читача, глядача і слухача. «Підказки» журналів і газет. Правила пошуку корисної інформації. Творчість однолітків на сторінках дитячих періодичних видань. Літературна гра «Радіотеатр». Створення коміксів (колективна робота). Створення дитячого журналу (групова робота). Використання інформації про спорт. Комп’ютерні ігри та інтернет. Формула безпеки. Наш телецентр (проект; індивідуальна робота). Правила вибору хобі: аукціон ідей. Підбиття підсумків: гра-подорож «Інформаційна платформа».

Структура кожного заняття має комбінований характер, а його зміст передбачає ознайомлення школярів з теоретичними відомостями (доступними для п’ятикласників) про історію створення та форми подання інформації різними засобами масової комунікації; закріплення отриманих знань під час виконання практичних завдань (Повний опис програми подано в Додатку А).
2.2. Формування інформаційної культури школярів в процесі створення медіапродукції

Однією з найважливіших форм виховної діяльності в позаурочний час є взаємодія сім’ї і школи. Такі напрямки діяльності, як систематична соціальна психолого-педагогічна робота з сім’єю, інформаційно-просвітницькі дискусії на батьківських зборах, організація колективних кінопереглядів якісних творів дитячого кінематографа і телепрограм, зміст яких спрямований на гармонійний розвиток особистості школяра, спільна творчість батьків і дітей дають можливість проводити цілеспрямовану роботу щодо формування та вдосконалення інформаційної культури кожної сім’ї. 
У процесі формування інформаційної культури учнів у позанавчальній діяльності доцільним є багатоаспектне поєднання педагогічного керівництва позанавчальною діяльністю учнів з їхньою самоорганізацією. Це вимагає глибокої і різнобічної розробки всіх основних видів і форм освітньої, суспільно-організаційної, трудової, естетичної, інформаційної діяльності з урахуванням вікових особливостей, виховного потенціалу соціально-культурного середовища. 
Для ефективної медіаосвіти необхідна участь учнів у створенні медіапродукції: таким чином вони навчаться сприймати журналістику як практичне заняття, а не сакральну галузь, і будуть більш критично сприймати результати праці журналістів. У цьому параграфі ми запропонуємо форми, методи і прийоми створення медіапродукції, які можуть бути використані у кожному напрямі виховної діяльності не лише під час проведення факультативних занять, а й у процесі інших форм позанавчальної діяльності (Схеми 1–4). Професійна компетентність кожного вчителя дозволить за необхідності розробити на основі пропонованих власні прийоми діяльності або наповнити пропоновані форми і методи роботи новим змістом згідно з поставленими виховними завданнями.

Форми, методи і прийоми створення медіапродукції на основі телепередач, 
художніх і мультиплікаційних фільмів		аналіз відповідних вікових етичних ситуацій на різні теми, продемонстрованих в художніх і мультиплікаційних фільмах	
			
		перегляд телепрограм, документальних і художніх фільмів про відомі історичні постаті з навмисно зробленими паузами, що дають можливість учням висловитися, спрогнозувати подальший розвиток подій	
			
		перегляд і аналіз творів кіномистецтва з використанням методу емоційно-ціннісних контрастів: звернення уваги учнів на демонстрацію протилежних цінностей, пробудження в учнів емоційних почуттів і усвідомлення загальнолюдських цінностей	
			
		перегляд і аналіз з морально-етичного погляду доступних вікові рекламних роликів	
			
		складання міні-сценарію рекламного ролика на соціальну тему	
			
		історія телебачення, популярних дитячих та юнацьких телепрограм	
			
		перегляд і обговорення фрагментів спортивних змагань різних років, художніх і мультиплікаційних фільмів про фізкультуру і спорт в житті людей з метою усвідомлення необхідності дотримання правил здорового способу життя	
			
		дискусія «Позитивні і негативні боки  телебачення» з наведенням і аналізом конкретних фактів	
			
		складання ілюстрованого каталогу «Улюблений фільм (мультфільм) дитинства моїх батьків»	
			
		складання хіт-параду «Улюблені телепрограми моєї сім’ї» з обговоренням інтересів членів сім’ї учнів	
			
		перегляд екранізацій художніх творів з метою спостереження за створенням образів у літературі й кіномистецтві, різноманітністю авторських трактувань	
			
		складання медіатеки кіно- і мультиплікаційних фільмів на теми «Працьовитість і лінощі»,  «Дбайливе ставлення до природи» та ін.	
			
		вправляння учнів в уміннях ставити питання за змістом мультиплікаційного, документального, художнього фільму і критично осмислювати отриману аудіовізуальну інформацію	
			
		вікторина «Відгадай мелодію» за творами дитячого кінематографа. Роздуми про роль музичного супроводу в змісті фільму, характеристиці персонажа	
			
		створення кіноафіші до фільму	
Схема 1. Форми, методи і прийоми створення медіапродукції на основі телепередач, художніх і мультиплікаційних фільмів
Форми, методи і прийоми створення
медіапродукції на основі періодичних видань		відвідування бібліотек для систематичної роботи з періодичними виданнями	
			
		читання й аналіз художніх творів, статей, заміток про рідне місто, з’ясування основної й допоміжної інформації в статтях періодики на різні теми	
			
		накопичення знань про свята, традиції, культурну спадщину українців та інших народів світу	
			
		пошук матеріалу на теми ведення домашнього господарства, допомоги батькам	
			
		пошук у періодичній пресі умов літературно-мистецьких конкурсів та створення конкурсних робіт	
			
		створення учнями творчих робіт (віршів, казок, малюнків, виробів з різних матеріалів) за зразком пропонованих в дитячих журналах і газетах	
			
		пошук на географічних картах населених пунктів, річок, озер, про які дізналися з підручників, книг, журналів і газет та додаткової інформації про них	
			
		перегляд фотографій, опрацювання статей про представників флори і фауни, зображених на плакаті (постерах) в журналі	
			
		на основі аналізу змісту періодичних видань дослідити, які заняття обирають школярі у вільний час	
			
		пошук в журналах загадок, віршів, казок, що демонструють використання отриманих знань в житті, дають можливість реалізувати міжпредметні зв’язки	
			
		складання і відгадування фотозагадок на основі аналізу змісту та художнього оформлення журналів і газет	
			
		складання рекламних повідомлень про професії за змістом дитячих газет і журналів	
			
		складання сюжету прочитаних статей у вигляді серії сюжетних ілюстрацій, коміксів	
			
		створення заміток, добір літературного матеріалу з журналів і газет для класної стіннівки	
			
		складання алгоритму пошуку інформації на запропоновані теми в періодичній пресі	

Схема 2. Форми, методи і прийоми створення
медіапродукції на основі періодичних видань

Форми, методи і прийоми створення медіапродукції
на основі радіоінформації
		складання програми радіопередачі, цікавої для кожного члена сім’ї	
			
		дискусія «П’ять питань про професію»: тренінг культури мовлення, закріплення вмінь створювати усне висловлювання, ставити питання і давати відповіді	
			
		складання радіоповідомлення «Дії в небезпечній ситуації» щодо закріплення правил безпечної поведінки школярів	
			
		імітація ситуації «Привітання на радіо» з метою закріплення в мовленні сталих виразів, правил культури мовлення	
			
		гра «Уважний радіослухач»: визначення істинної і помилкової інформації на слух	
			
		сюжетно-рольова гра «На хвилях шкільного радіоканалу»	
			
		екскурсія (в тому числі віртуальна) на один з радіоканалів України	
			
		літературна сюжетно-рольова гра «Радіотеатр»	
			
		участь у справжніх радіоконкурсах на різні теми або сюжетно-рольова гра 
«Беремо участь в радіоконкурсі читачів»	
			
		прослуховування учнями діалогів, у яких порушений порядок реплік, без демонстрації образів мовців з подальшим відновленням правильної послідовності висловлювань, визначенням теми розмови	
			
		проведення конкурсу радіоведучих	
			
		складання короткого змістовного повідомлення на теми з життя класу, школи, міста, країни і подальшим озвученням його в радіоефірі	
			
		підготовка журналу 
«З історії радіопрограм для дітей і підлітків»	
			
		придумування чітких назв радіопрограм на різні теми	

Схема 3. Форми, методи і прийоми створення медіапродукції 
на основі радіоінформації

Форми, методи і прийоми створення медіапродукції
на основі інформації  з інтернет-ресурсів
		віртуальне відвідування бібліотек, робота з електронними каталогами творів художнього мистецтва	
			
		віртуальна екскурсія відомими музеями України і світу;
відвідування сайтів періодичних видань з метою пошуку інформації на запропоновану тему	
			
		дискусія на тему «Коли інтернет стане безпечним?»: усвідомлення необхідності збереження фізичного і психічного здоров’я під час користування інтернет-ресурсами	
			
		імітація електронного листування з метою закріплення етичних правил і безпечної поведінки в інтернеті	
			
		підготовка й обговорення змісту інформації на тему 
«Шедеври світової культури»	
			
		дискусія «Медіа та режим дня» з обговоренням оптимального співвідношення режимних моментів, наведення прикладів з життя	
			
		віртуальне відвідування інтернет-сайтів підприємств України, виставок досягнень виробництва	
			
		обговорення проблемно-етичних ситуацій на теми спілкування в соціальних мережах	
			
		віртуальний майстер-клас: створення виробів з паперу, картону, тканини та ін. за інформацією відповідних вікові сайтів	
			
		розробка сценарію веб-квесту – комплексу освітніх завдань на певну тему, які адресують учнів до пошуку інформації за гіперпосиланнями на конкретні інтернет-сторінки	
			
		метод гейміфікації: уявлення сюжетів прочитаних художніх творів у вигляді комп’ютерної гри	
			
		сюжетно-рольова гра 
«Прес-конференція творців і споживачів комп’ютерних ігор»	
			
		аукціон відповідей «Шляхи і способи використання інформації інтернет-ресурсів у житті»	
			
		дослідницька діяльність «Знайди розбіжності»: аналіз інформації з  однієї й тієї ж теми, представленої різними інтернет-ресурсами	
			
		ознайомлення під керівництвом вчителя з роботою теле- і радіоканалів в інтернет-просторі	
Схема 4. Форми, методи і прийоми створення медіапродукції 
на основі інформації  з інтернет-ресурсів

Таким чином, реалізація найважливіших напрямів виховання в сучасному інформаційному середовищі заснована на ціннісно орієнтованій інформаційній діяльності учнів, у процесі якої відбувається усвідомлення і засвоєння ними моральних норм, правил; розвиток естетичного смаку; вдосконалення інформаційних умінь; зростає ступінь емоційно-вольового регулювання поведінки, що віддзеркалюється в реальній діяльності учнів. Позанавчальна діяльність, спрямована на формування основ інформаційної культури школярів засобами медіаосвіти, дає широкі можливості для соціального становлення, творчої самореалізації особистості. Використання сучасного медіапростору з освітніми цілями сприятиме розвитку критичного і творчого мислення учнів, виховання культури читача, глядача, інтернет-користувача. 

Висновки до другого розділу

У процесі позакласної діяльності, на основі добровільного вибору занять за інтересами, триває поглиблене формування інформаційної культури школярів; духовне збагачення їхньої особистості; організація вільного часу; регулювання сприйняття впливів засобів масової інформації. 
Медіаосвіта має потужний потенціал у вихованні інформаційної культури школярів, проте в нашій країні поки що, на жаль, використання медіаосвіти як засобу формування інформаційної культури школярів, у тому числі й у позанавчальній діяльності, мало поширене.
У дослідженні ми спробували оновити розроблені медіапедагогами методи й удосконалити форми і прийоми роботи з медійними текстами, які, на нашу думку, сприятимуть формуванню інформаційної культури учнів різного віку: колективні перегляди художніх фільмів на шкільну, молодіжну, ліричну, філософську тематику з подальшим обговоренням авторської позиції режисера, характеру, вчинків героїв; ситуативні театралізовані тренінги; інсценування; рольові етюди; диспути та багато інших.

ВИСНОВКИ

Кожну сучасну людину «атакує» незліченна кількість різноманітних і розгалужених інформаційних потоків, що, своєю чергою, вимагає від неї знань законів інформаційного простору, вмінь орієнтуватися в ньому, особливого стилю мислення, що в сукупності забезпечують необхідну соціальну адаптацію до нових умов. Саме тому роль інформаційної культури в суспільстві невпинно зростає.
Узагальнюючи здобутки науковців у цій сфері, можемо стверджувати, що до поняття «інформаційна культура» належать, «присвоєні» особистістю: а) знання в галузі інформації та інформаційних технологій; б) досвід репродуктивної діяльності у сфері інформатизації у вигляді умінь і навичок здійснення інформаційної діяльності на рівні заданих суспільством стандартів; в) досвід творчої діяльності у сфері інформатизації у вигляді сформованої сукупності творчих умінь: виявляти і формулювати проблему, висувати і доводити гіпотезу, здійснювати перенесення відомих знань і умінь в нову ситуацію та ін.; г) досвід емоційно-ціннісного ставлення до інформаційної діяльності.
Розширення діапазону зростання впливу засобів масової інформації (преса, телебачення, радіо, кіно, відео та ін.) на життя суспільства зумовили відповідну реакцію системи освіти. Наслідком цього стало формування спеціального напряму в педагогіці – медіаосвіти, яка, за визначенням «Концепції впровадження медіаосвіти в Україні», являє собою частину освітнього процесу, спрямовану на формування в суспільстві медіакультури, підготовку особистості до безпечної та ефективної взаємодії із сучасною системою мас-медіа, включаючи як традиційні (друковані видання, радіо, кіно, телебачення), так і новітні (комп’ютерно опосередковане спілкування, інтернет, мобільна телефонія) медіа. 
Залежно від вікових та освітніх особливостей розвитку учнів можуть застосовуватися дві форми роботи з формування інформаційної культури школярів засобами медіаосвіти: класна (наприклад, інтегровані уроки) і позанавчальна: (гуртки, факультативи, клуби тощо). Освітній процес закладає основи розуміння школярами інформаційної культури, далі вона розвивається в позанавчальній діяльності.
На нашу думку, вкрай необхідним є впровадження факультативних занять, присвячених медіаосвіті учнів (ми розробили програму одного з таких курсів під назвою «Інформаційна платформа» для п’ятикласників) та оновлення форм, методів і прийомів роботи з медіапродукцією в позанавчальній діяльності (у дослідженні ми спробували оновити розроблені медіапедагогами методи й удосконалити форми і прийоми роботи з медійними текстами).
Упровадження таких засобів медіаосвіти є досить важливим із кількох причин, а саме: 
1) факультативні курси навчать школярів знаходити корисну інформацію в медіа і пропускати надлишкову;
2) сприятимуть досягненню інформаційної безпеки;
3) формуватимуть в учнівської молоді критичне ставлення до медіа;
4) перетворять учня в креативного користувача, який умітиме: включати позанавчальну інформацію в систему сформованих у школі знань; використовувати ці знання під час сприйняття і критичного осмислення медіаінформації; усвідомлювати мету інформування; швидко шукати, аналізувати й систематизувати потрібну інформацію, використовувати для підтвердження або спростування висунутих гіпотез; трансформувати вербальну інформацію в невербальну й навпаки; коригувати її зміст і обсяг, зберігати на різних носіях; обґрунтовувати та захищати власні судження; виправляти помилки; сприймати альтернативні погляди; встановлювати асоціативні і практично доцільні зв’язки між інформаційними повідомленнями. 
Перспективами досліджень є подальші розвідки в означеному напрямі.

СПИСОК ВИКОРИСТАНОЇ ЛІТЕРАТУРИ

1.	Баранов О. А. Медиаобразование в школе и в вузе. Тверь: изд-во Твер. гос. ун-та. 2002. 87 с.
2.	Гаврілова Л. Г., Топольнік Я. В.  Цифрова культура, цифрова грамотність, цифрова компетентність як сучасні освітні феномени. Інформаційні технології і засоби навчання: наукове видання. 2017. Том 61. № 5. С. 1–14. 
3.	Герасименко Н. Формування інформаційної культури педагогів засобами геосервісів Google. Нова педагогічна думка: наук.-метод. журнал. 2017. № 1 (89). С. 29–32.
4.	Е-платформа Нова українська школа. URL: http://nus.inf.ua/competencies (дата звернення: 26.11.2017).
5.	Зміївська І., Обоянська Л. Інформаційна культура як чинник формування фахівця в умовах дистанційного навчання. Інженерні та освітні технології: науково-практичний журнал. 2016. № 2 (14). С. 25–34.
6.	Калініна Л. М. Теоретико-прикладні аспекти формування інформаційної культури керівника загальноосвітнього навчального закладу: монографія. Київ: Педагогічна думка, 2012. 160 с.
7.	Концепція впровадження медіаосвіти в Україні. 2010. URL: http://osvita.mediasapiens.ua/mediaprosvita/mediaosvita/kontseptsiya_vprovadzhennya_mediaosviti_v_ukraini/ 
8.	Концепція впровадження медіаосвіти в Україні. 2016. URL: http://osvita.mediasapiens.ua/mediaprosvita/mediaosvita/v_ukraini_onovleno_kontseptsiyu_vprovadzhennya_mediaosviti/
9.	Медіаосвіта та медіаграмотність / ред.-упор. В. Ф. Іванов, О. В. Волошенюк; за науковою редакцією В. В. Різуна. Київ: Центр Вільної Преси, 2013. 352 с.
10.	Мельник В. Антропологічні та аксіологічні виміри буття інформаційної культури як простору для самореалізації особистості. Гуманітарний вісник ЗДІА: зб. наук. праць. Запоріжжя: РВВ «ЗДІА». 2017. № 68. С. 168–178.
11.	Національна стратегія розвитку освіти в Україні на період до 2021 роки. URL: http://zakon0.rada.gov.ua/laws/show/344/2013 (дата звернення: 27.11.2017).
12.	Нова українська школа. Концептуальні засади реформування середньої школи / кол. авт. за ред. М. Грищенка: Л. Гриневич, О. Елькін, С. Калашникова та ін. Київ, 2016. 40 с.
13.	Парижская программа или 12 рекомендаций по медиаобразованию (Париж, ЮНЕСКО, 21–22 июня 2007 г.). URL: http://www.ifap.ru/pr/2007/070625bb.pdf (дата звернення: 27.11.2017).
14.	Рибальченко О. М.  Інформаційна компетентність користувачів бібліотеки – важлива складова інформаційної культур: матеріали інтернет-конференції. Вимірювання в бібліотеках: оцінка ефективності та якості роботи, 6–10 червня 2017 р., м. Харків. URL: http://lib.nure.ua/storage/app/media/conference/materials/Rybalchenko_EN.pdf (дата звернення: 25.11.2017).
15.	Ростовська В. І. Формування інформаційної культури керівника загальноосвітнього навчального закладу. Innovative Solutions in Modern Science: Scientific Journal. 2016. № 4 (4). С. 1–17.
16.	Фатеева И. А. Медиаобразование: теоретические основы и практика реализации: монографія. Челябинск: Челяб. гос. ун-т, 2007. 270 с.
17.	Федоров А. В. Медиаобразование: История, теория и методика.  Ростов-на-Дону: Изд-во ЦВВР, 2001. 708 с.
18.	Чемерис І. М. Медіаосвіта за кордоном: теорія медіаосвіти та коротка історія розвитку. Вища освіти України: теоретичний та науково-методичний часопис.  2006.  № 3.  С. 104–108.
19.	European Parliament resolution of 16 December 2008 on media literacy in a digital world (2008/2129 (INI)). URL: http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+TA+P6-TA-2008-0598+0+DOC+XML+V0//EN (дата звернення: 27.11.2017).

Додаток А

ÏÐÎÃÐÀÌÀ
факультативного курсу 
«ІНФОРМАЦІЙНА ПЛАТФОРМА»
для учнів 5-х класів 
закладів загальної середньої освіти

ПОЯСНЮВАЛЬНА ЗАПИСКА

Одним із важливих сучасних напрямів виховання учнівської молоді є формування інформаційної культури. Розвинена інформаційна культура особистості передбачає передусім актуалізовану здібність до адекватного сприймання, критичного аналізу, обґрунтованої оцінки різноманітної інформаційної продукції, а також здібність як до створення власних інформаційних текстів, так і до творчої інтерпретації, переосмислення/переструктурування існуючих. Інформаційна культура особистості передбачає розуміння соціокультурного й політичного контексту закономірностей функціонування медіа в сучасному світі. Процес формування інформаційної культури особистості може здійснюватися, передусім, завдяки введенню спеціального медіаосвітнього курсу до шкільної програми, інтегрування медіаовітніх модулів у викладання основних шкільних предметів, а також завдяки факультативним заняттям, позашкільній формі роботи з учнями або завдяки іншим медіапроектам. Головною особливістю медіаосвітніх заходів має бути їхня гнучкість, яка передбачає активний, творчий підхід з боку медіапедагога, медіапсихолога, соціального педагога.
Нині інформаційна культура, як суспільний феномен виробництва інформаційної продукції, опосередкований засобами масової комунікації, та її споживання масовою аудиторією становить медіатизований простір, який створює нове середовище існування, нову реальну дійсність. Сучасний розвиток засобів масової комунікації, й мультимедійних зокрема, обумовлює утворення нових форм життєдіяльності людини, новий досвід спілкування й співіснування. 
Програма факультативного курсу «Інформаційна платформа» для учнів  5-х класів розрахована на 30 навчальних годин і передбачає отримання теоретичних знань та набуття практичних навичок.
Мета факультативу – формування у п’ятикласників інформаційної культури, розвиток здатності до ефективної взаємодії з мас-медіа, навчання різних форм самовираження за допомогою медіа. Заняття розраховані не тільки на набуття учнями інформаційних знань, а й на виховання національної самосвідомості.
Завдання курсу: 
– поглиблення учнями початкових уявлень (отриманих в молодшій школі) про інформацію, її значення і видову різноманітність в сучасному світі; 
– формування вмінь пошуку інформації в усіх видах інформаційних ресурсів;
– формування критичного осмислення отриманої інформації, особистої інтерпретації й використання в позанавчальній діяльності; 
– розширення уявлень школярів про вплив інформації на здоров’я людини і необхідність дотримуватися правил здорового способу життя; 
– розвиток моральної сфери особистості учнів, залучення до загальнолюдських цінностей; 
– виховання естетичного смаку, культури читача, глядача, слухача, інтернет-користувача за усвідомлення й дотримання етичних норм поведінки; 
– підвищення мотивації до самостійного критичного аналізу інформаційних повідомлень, отриманих з різних джерел; 
– удосконалення міжособистісних стосунків у колективі; 
– розвиток культури мовлення учнів, пізнавальних та творчих здібностей. 
У процесі проведення факультативних занять поряд з традиційними пропонується використання інтерактивних форм і методів роботи, аудіовізуальних засобів подачі матеріалу і мультимедіа.
Програма побудована за принципом «від простого до складного» з урахуванням вікової психології учнів. На кожному етапі навчання учні отримають необхідний обсяг знань і умінь.
Прогнозовані результати. Учні, які пройшли факультативний курс, повинні (*):
 – мати початкові навички адаптації у світі, що динамічно змінюється і розвивається;
– нести особисту відповідальність за вчинки, в тому числі в інформаційній діяльності, на основі уявлень про моральні норми, соціальну справедливість та свободу;
– мати розвинені навички співпраці з дорослими і однолітками в різних соціальних ситуаціях, уміння не створювати конфліктів і знаходити виходи зі спірних ситуацій;
– уміти самостійно мотивувати, свідомо планувати, організовувати й аналізувати позанавчальну діяльність;
– бути здатними до об’єктивного самооцінювання і самокорегування результатів;
– працювати індивідуально, в групі, полемізувати в рамках толерантних відносин;
–  уміти здійснювати вільний доступ і пошук друкованих, візуальних та електронних медіа з різною метою; 
– знати та користуватися термінологією медіаосвіти; 
– усвідомлювати, що всі медіатексти містять «повідомлення»; 
– вміти «декодувати» й аналізувати (за допомогою так званого «критичного аналізу») медіатексти в історичному, соціальному та культурному контекстах, враховуючи при цьому взаємозв’язок між аудиторією, медіатекстом і навколишньою дійсністю;
– на основі отриманих знань мати можливість створювати власні медіатексти різного змісту і характеру, обговорювати власні медіапродукти, а також медіатексти, створені іншими людьми.

НАВЧАЛЬНО-ТЕМАТИЧНИЙ ПЛАН
ФАКУЛЬТАТИВНОГО КУРСУ

Тема 1: Інформаційне середовище (10 год.)

Поняття інформації. Види і джерела інформації. Людина у світі інформації. Інформаційна культура. Дитячі періодичні видання (газети і журнали): історія виникнення. Правила читання газет й журналів. Радіо і телебачення. Кіномистецтво. Мультиплікація. Культура телеглядача. Всесвітня мережа Інтернет. Інформаційна культура і здоров’я людини.

Тема 2: Інформаційний путівник (10 год.)

Сучасні кіноказки. Цікаві факти про мультфільми. Музика в художніх та мультиплікаційних фільмах. Правила перегляду телевізійних програм. Творча особистість читача. Фотографії та ілюстрації в журналах та газетах. Дружба в інтернеті. Сайти дитячих журналів і газет. Таємниці радіоефіру. Реклама в дії. Світ інформації в професіях. Інформаційна культура моєї сім’ї.

Тема 3: Інформаційна мозаїка (10 год.)

Інформаційна культура читача, глядача і слухача. «Підказки» журналів і газет. Правила пошуку корисної інформації. Творчість однолітків на сторінках дитячих періодичних видань. Літературна гра «Радіотеатр». Створення коміксів (колективна робота). Створення дитячого журналу (групова робота). Використання інформації про спорт. Компютерні ігри та інтернет. Формула безпеки. Наш телецентр (проект; індивідуальна робота). Правила вибору хобі: аукціон ідей. Підбиття підсумків: гра-подорож «Інформаційна платформа».

ÇÌ²ÑÒ ÍÀÂ×ÀËÜÍÎÃÎ ÌÀÒÅÐ²ÀËÓ ÒÀ ÐÅÇÓËÜÒÀÒÈ
5-й клас 
(30 годин, рекомендовано: 1 година на тиждень)
Çì³ñò íàâ÷àëüíîãî
ìàòåð³àëó	К-сть годин	Форма проведення заняття	Ðåçóëüòàòè ï³äãîòîâêè ó÷í³â	
Тема 1: Інформаційне середовище	
1.1.Поняття інформації. Види і джерела інформації. Людина у світі інформації 	1	урок-презентація	знають: види інформації; основні етапи розвитку засобів масової інформації – від папірусів                   до інтернету; 
уміють: дати характеристику структури сучасної  системи масової інформації; характеристику особистості як споживача / не споживача інформації	
1.2.Інформаційна культура 	1	бесіда-огляд, бесіда-діалог	знають: сутність поняття «інформаційна культура», «медіакультура»; 
уміють: визначити місце структурних понять у системі загальної культури суспільства та особи;
розуміють: як людина сприймає інформацію, збирає, зберігає, опрацьовує, передає та використовує її за допомогою сучасних пристроїв 	
1.3.Дитячі періодичні видання (газети і журнали): історія виникнення 	1	віртуальна екскурсія, мультимедійна презентація	мають  уявлення: про дитячу періодичну пресу, зокрема дитячі газети та журнали; 
знають: сутність термінів «періодика», «періодичний», «редактор», «тираж», «номер», «примірник»; історію виникнення дитячих періодичних видань;
уміють: розрізняти дитячу періодику за типом видання	
1.4.Правила читання газет і журналів 	1	бібліотечний урок, урок-практикум	знають: правила користування ДБА; види каталогів  і   картотек; сутність понять «випуск газети», «число журналу», «рік видання», «примірник», «комплект»;
уміють: самостійно знаходити (за каталогами і картотеками) та читати необхідну періодику	
1.5. Радіо і телебачення 	1	урок-лекція, урок-презентація,
урок-практикум	знають: історію та відмінні особливості газетної, радіо- та тележурналістики; розмаїття   жанрів; специфіку наданої ними інформації;
уміють: під час тренінгу зіграти роль журналіста газети, диктора радіо, телеведучого; визначити цікаву подію чи факт та представити її як новину, осмислити факт як можливу тему допису	
1.6.Кіномистецтво 	1	віртуальна екскурсія	знають: історію та основну термінологію кіномистецтва; функції кіно і телебачення:
уміють: визначати жанр кіно, тенденції його розвитку; аналізувати роботу режисера,  якість фільму, роботу актора, якість виконання ролі	
1.7.Мультиплікація 	1	відеоурок, слайд-фільм	знають:  історію мультиплікації;
мають уявлення: про механізми створення анімаційних фільмів;
уміють: інтерпретувати сюжети мультфільмів, генерувати власні ідеї	
1.8.Культура телеглядача 	1	урок-практикум	знають: особливості  телепростору; орієнтуються у жанровій класифікації телепродукції;
уміють: інтерпретувати ефірне мовлення; засвоювати інформацію, інтерпретуючи її відповідно до вже наявних знань, досвіду й уявлень, а також контексту, в якому було отримано те чи інше повідомлення; відчувати справжню культуру, відмежовувати її від псевдокультури	
1.9.Всесвітня мережа інтернет	1	бесіда, урок-практикум, відеоурок про правила безпечної роботи в інтернеті	знають: особливості впливу інтернет-простору на особистість; правила безпечного користування інтернетом;
уміють: здійснювати пошук інформації на визначену тему в інформаційному просторі інтернету.	
1.10.Інформаційна культура і здоров’я людини	1	бібліотечний урок, урок-зустріч 	знають: правила здорового способу життя та поведінки, безпечної для здоров’я; права споживача, основи захисту особистих інтересів у мережі інтернет;
мають уявлення: про інтернет та його основні служби;
уміють розпізнавати різні види небезпечних ситуацій у глобальному інформаційному середовищі, протистояти негативному впливу оточення, дотримуватися безпечної поведінки в навколишньому середовищі	
Тема 2: Інформаційний путівник	
2.1.Сучасні кіноказки. Цікаві факти про мультфільми	1	урок-лекція, урок-презентація,
урок-практикум	знають: жанрову специфіку сучасних кіноказок, їхні особливості, специфіку побудови діалогів;
уміють: визначати загальний настрій твору, емоційний стан героїв, їхній вплив на емоційно-моральний розвиток	
2.2. Музика в художніх та мультфільмах	1	аудіоурок, 
урок-гра	знають: який вплив здійснює музика на організм людини; який вплив здійснює музика на теорію і практику створення звукового вирішення художнього чи мультиплікаційного фільму;
уміють: за звуковим супроводом визначати задум композитора; характер і настрої персонажів.	
2.3.Правила перегляду телевізійних програм. Творча особистість читача	1	бесіда-огляд, бесіда-діалог	знають: правила перегляду кінофільмів і телепередач; режим, правила і системи обмежень для всієї сім’ї; умови формування творчої особистості читача;
уміють: визначати чіткі межі перегляду програм як радійного, так і телевізійного формату; творчо й глибоко підходити до аналізу прочитаного тексту	
2.4.Фотографії та ілюстрації в журналах та газетах	1	бібліотечний урок, урок-презентація, урок-практикум	знають: що фотографії та ілюстрації в журналах та газетах виконують не декоративну функцію, а є частиною змістовного наповнення; передають те, що  неможливо описати словами;
уміють: дотримуватися етичних норм у доборі ілюстрацій та фотографій, розміщувати фотографії та ілюстрації таким чином, щоб не провокувати хибного уявлення чи тлумачення	
2.5.Дружба в інтернеті	1	урок-огляд, 
урок-практикум	знають: про переваги інтернет-спілкування й небезпеку незахищеного інформаційного простору, інтернет-ризики;
уміють: з обачністю ставитися до дружби в інтернеті; «відфільтровувати» інформацію, отриману з інтернет-джерел та соціальних мереж	
2.6.Сайти дитячих журналів і газет	1	урок-презентація, віртуальна екскурсія	знають: правила користування пошуковими системами, принципи роботи з ними, правила користування сайтами дитячих журналів і газет;
уміють: знаходити потрібний сайт; працювати з інформацією; швидко орієнтуватися в нюансах та суперечливих моментах	
2.7.Таємниці радіоефіру	1	відеоурок	знають: принципи й мету роботи радіостанцій, етапи радіоефірного виробництва;
уміють: визначати мету, стрижень, кістяк радіоінформації, розмежовувати головне і другорядне	
2.8.Реклама в дії	1	урок-огляд	знають: особливості сучасного рекламного процесу, суть, призначення та способи поширення реклами;
уміють: отримати потрібну інформацію з реклами; обґрунтувати власне судження щодо призначення і дієвості реклами	
2.9.Світ інформації в професіях	1	відеоурок,
урок-гра 
«Я і світ професій»	знають: професії інформаційних працівників, тобто тих, чия діяльність пов’язана з переробкою й поширенням інформації;
уміють: визначати специфічні риси особистості, яка може досягти успіху у певній професії	
2.10.Інформаційна культура моєї сім’ї	1	урок-виставка	знають: основи інформаційної культури; складники якості інформаційної культури сім’ї (наявність бібліотеки, домашніх архівів, фонотеки, колекцій та інших предметів культури);
уміють: працювати з джерелами інформації, документами, разом з батьками збирати і систематизувати інформацію за заданими ознаками	
 Тема 3: Інформаційна мозаїка	
3.1.Інформаційна культура читача, глядача і слухача	1	урок-конференція	знають: правила обробки та аналізу інформації, що надходить з різних джерел;
уміють: обмінюватися інформацією і висловлювати свої погляди; встановлювати соціальний контакт, використовувати набуті знання, уміння та навички; оцінювати власні досягнення
	
3.2.«Підказки» журналів і газет. Правила пошуку корисної інформації	1	урок-презентація	знають: як поєднувати текстову, графічну, числову інформацію у цілісну композицію;
уміють:  обробляти інформацію, подану у вигляді таблиць, схем, карт, маршрутів; шукати, аналізувати, структурувати інформацію, формувати власну точку зору	
3.3.Творчість однолітків на сторінках дитячих періодичних видань	1	бібліотечний урок, 
віртуальна екскурсія,
урок-практикум	знають: інформацію про творчість своїх однолітків
уміють: активно взаємодіяти з ровесниками та експертами в групах за інтересами, у тому числі й віддаленими; виявляти повагу до приватного життя інших людей, усвідомлювати необхідність толерантного ставлення до різних країн і народів	
3.4.Літературна гра «Радіотеатр»	1	урок-гра	знають: систему виражальних засобів радіомовлення;
вимоги до виразного читання повідомлень;
методи роботи з аудиторією;
уміють: виразно читати повідомлення;
використовувати різноманітні виражальні засоби при підготовці радіоматеріалів;
володіти методами роботи з радіоаудиторією	
3.5.Створення коміксів	1	урок-практикум	знають: що комікси, як і будь-який інший вид мистецтва, відображають певні культурні цінності, стереотипи, ідеї; комікси – це культурний код, наочна ілюстрація цінностей і поглядів людини на світ на певному історичному відрізку;
уміють: створювати героїв коміксів, наділяючи їх при цьому глибинним змістом	
3.6.Створення дитячого журналу. Використання інформації про спорт	1	урок-практикум	знають: структуру та складники дитячих періодичних видань, зокрема журналів; елементи проектної діяльності
уміють: оцінювати журнал як джерело нової та цікавої інформації; шукати матеріал за ключовими словами; готувати текстовий матеріал на основі фактичного 	
3.7.Комп’ютерні ігри та інтернет	1	Відеоурок	знають: негативні наслідки впливу комп’ютерних ігор на психічне і фізичне здоров’я;
розвивальні можливості комп’ютерних ігор;
класифікацію комп’ютерних ігор;
уміють: визначити які комп’ютерні ігри є «корисними», а які – «шкідливими»;
усвідомлювати наслідки залежності від комп’ютерних ігор	
3.8.Формула безпеки. Наш телецентр	1	урок-відеопрезентація	знають: правила відповідальної і безпечної поведінки в сучасному інформаційному середовищі; шкідливі програми; способи захисту від протиправних посягань в мережі інтернет; як зробити більш безпечним своє спілкування в мережі інтернет;
мережевий етикет;
уміють: дотримуватися вимог інформаційної безпеки, інформаційної етики і права	
3.9.Правила вибору хобі	1	аукціон ідей	знають: види хобі (активні, пасивні, модні, традиційні, екстравагантні);
уміють: аналізувати інформацію (яка надходить з різних джерел) про певну людину (однокласника, члена сім’ї та ін.) та на цій основі рекомендувати їй хобі	
3.10.Підбиття підсумків	1	урок-гра
«Інформаційна платформа»	*	
Усього:	30 год.			
* Прогнозовані результати факультативного курсу в цілому (с. 35–36).
Список рекомендованої літератури

1. Анджиєвська А. Медіаосвіта для сучасної молоді: методичні рекомендації для вчителів та студентів педагогічних навчальних закладів. Тернопіль; Варшава: Астон, 2015. 37 с.
2. Грипич С. Н., Буравкова Л. М. Інформаційна культура: теоретичні засади та досвід. Рівне: [б. в.], 2017. 366 с.
3. Інформаційна культура користувача-дитини – основа самовизначення в глобальному інформаційному просторі / за ред. О. А. Решетняк. Київ: Національна бібліотека України для дітей, 2014. 52 с.
4. Медіаграмотність на уроках суспільних дисциплін: плани-конспекти уроків / за ред. В. Іванова, О. Волошенюк, О, Мокрогуза. Київ: ЦВП, АУП, 2015. 240 с.
5. Медіаграмотність та критичне мислення на уроках суспільствознавства / за ред. В. Іванова, О. Волошенюк. Київ: ЦВП, АУП, 2016. 243 с.
6. Медіаосвіта: європейський досвід та українські перспективи в контексті шкільної та післядипломної педагогічної освіти: матеріали Всеукраїнської науково-практичної конференції, 18–19 квіт. 2013 р. / ред. кол.: Волошенюк О. В. та ін. Чернігів: Ієрогліф, 2013. 144 с.
7. Навчання медіаграмотності громадян. Посібник для тренерів.  Київ: IREX, АУП, StopFake, 2016. 200 с.
8. Прудникова О.В. Інформаційна культура: концептуальні засади та світоглядний сенс: монографія. Харків : Право, 2015. 351 с.

Інтернет-ресурси

1. Медіаосвіта школярів: цикл завдань. URL: http://osvita.ua/school/method/technol/1863/
2. Медіаосвіта: цикл творчих завдань для школярів. URL: http://osvita.ua/school/method/technol/259/
3. Шкільний медіакомпас. URL: http://mediaschool2.blogspot.com/p/blog-page_17.html
4. Шкільна медіаосвіта: про «Гаррі Поттера» і свободу слова URL: http://osvita.mediasapiens.ua/mediaprosvita/mediaosvita/shkilna_mediaosvita_pro_garri_pottera_i_svobodu_slova/